# עוגיית מזל
יום הולדת שמח למר מרסל פרוסט, שנולד היום לפני 104 שנים. פרוסט כתב את אחת היצירות הגדולות של המודרניזם בספרות, ״בעקבות הזמן האבוד״, רומן מונומנטלי בן שבעה כרכים ויותר משלושת אלפים עמודים, העוסקים בזיכרון. פרוסט, למרות שלא הייתה לו כל הכשרה פסיכולוגית, היה הראשון שתבע את המושג ״זיכרון לא רצוני״, כאשר זיכרון שלם או חלק ממנו צף ועולה ללא שליטתו של הנזכר. הדוגמה המפורסמת ביותר, שפרוסט תיאר ב״בעקבות הזמן האבוד״, היא כאשר גיבור הרומן אוכל עוגיית מדלן, ופתאום, מאי־שם, קופץ עליו זיכרון ילדות שלו אוכל עוגייה כזו בדיוק, טבולה בתה, בחברת דודתו. במהרה הוא נזכר בפרטים נוספים הנוגעים לבית ילדותו והעיירה שבה גדל. כך הוא מתאר את הרגע שבו הוא טועם את המדלן: ״בשבריר הרגע שבו נגעה בחכי הלגימה הבלולה בפתיתי העוגייה, עבר בי רעד, נדרכתי למופלא שהתחולל בקרבי. עונג פשט בי, מבודד, בלי שורש סיבתו״ (ועל התרגום הנפלא: הלית ישורון).

ההנחה השבועית למנויי המגזין 15% הנחה על ספרי אמנות, אדריכלות ועיצוב עם קוד קופון: ARTSY *בתוקף עד 17.7.26
< לרכישה באתר

# כרטיס קורא אנשי ספר וקוראים מסורים מספרים על הרגלי הקריאה שלהם והשבוע: עמרי חורש, שמתאר את עצמו כך: ״גבר, הומו, סופר, ישראלי, יהודי, אוהב שוקולד וקפה״. בין ספריו: ״איברים פנימיים״ (2023) ו״ילד״ (2022).
צילום: עידו פרץ
איפה אתה קורא? ההרגל המגונה והממכר: לפני השינה. אבל מאז הקורונה יותר ויותר במרחב הציבורי, עדיף שקט וירוק. ממי (חי, מת או בדוי) היית רוצה לקבל המלצת קריאה, ולמה? בנואה בליוול, דמות פריזאית משנות העשרים שנודע באורח החיים הנהנתני שלו. בסוף מצאו אותו בביתו, שרוע תחת ערמות ספרים שהגיעו כמעט לתקרה, לאחר שספרייתו התמוטטה עליו. הייתי רוצה לשמוע ממנו מה היה הספר האחרון שקבר אותו חיים ולקח את נשימתו הדחוקה האחרונה. מה הספר הבא שתקרא? ״ועיניך רואות וכלות״, מאת נירית אליוביץ. רומן משפחתי־תקופתי שמתרחש ביבנאל בימי העליות הגדולות. הוא חדש ורכשתי אותו בשבוע הספר. קראתי אותו ככתב יד בשלבים ראשונים לפני מספר שנים ואני סקרן לראות לאן הסופרת לקחה אותו בסוף. חוץ מזה סיפורים של ילדים תמיד מרגשים אותי. איך אתה בדרך כלל בוחר את הספר הבא? הם תמיד מתחרים על לבי – חדשים, קלסיקות, זנוחים ונשכחים. אין לי ערימה ליד המיטה. איכשהו אני תמיד בוחר ברגע האחרון באינסטינקט של רגע. מה השיטה שלך לסידור הספרייה בבית? עד לא מזמן הכול התבסס על הזיכרון שלי – איפה מונח כל ספר. לפני כמה חודשים בהתקפת אמוק פיזרתי הכול בסלון וסידרתי לפי אלף־בית של שם המשפחה של המחבר.ת. מאז אני לא צריך לזכור, אבל זה פחות מסעיר. ספר על ספר ששאלת ממישהו ולא החזרת לפני עשר שנים בערך הלכתי למפגש עם קלוד לנצמן ז״ל שהגיע לפסטיבל הסרטים בחיפה. לקראתו, שאלתי מחברה את ״הארנב מפטגוניה״, האוטוביוגרפיה של לנצמן. לא קראתי אותו בסוף וגם לא השבתי לה את העותק. איזה ספר הציל את חייך? אני שומר פינה חמה מאוד ל״חיים על נייר זכוכית״ של יורם קניוק. קראתי אותו בתחילת שנות העשרים שלי והוא לחש לי שיש אפשרות לעולם רחב וגדול של אמנות, חברה, רעיונות והרפתקאות שיכולים לחכות לי מחוץ לישראל הקטנה, אם רק ארצה בכך. זה שינה משהו מהותי במחשבה שלי, ונשאר איתי. נייר או דיגיטל, ומדוע? מעריך את האפשרויות של הדיגיטל, נשאר מכור לנייר. גם כי ככה גדלתי, וגם כי זה הדי־אן־איי שנותר, מילולית, מהספר עליי וממני על הספר. ובעיקר בגלל הזכות להעיף אותו על הקיר אם הוא מעצבן אותי. איזה ספר היית מציל משריפה? אף אחד. הייתי בורח. להכול יש תחליף באמזון או בספריה הלאומית. טוב, אולי את ״המפה והטריטוריה״ עם ההקדשה האישית של וולבק והמאייר לואי פייאר. איזה ספר חשוב לך שכולם יקראו? ״מעבר לאשמה ולכפרה״ של ז'אן אמרי. יש אינסוף ספרי עדות מהשואה, אבל דווקא אָמֶרי שהיה צומת של יהודי־אינטלקטואל־חבר במחתרת התנגדות, מעביר משהו בסיסי וחשוב על היכולת המפלצתית של אדם להתאכזר אל אדם אחר. מתוך העינויים שאמרי עבר צצה אמת אוניברסלית מרתקת וחשובה.

אל תשכחו: כדי להמשיך לקבל את המגזין השבועי שלנו באופן קבוע, יש להירשם לרשימת התפוצה.
< להרשמה למגזין השבועי

< לתשובות באתר

greenbrothers.co.il | ידידיה פרנקל 39, תל אביב | 03-5238501
לחצו כאן אם אתם רוצים לקבל פחות מיילים - Manage Preferences לחצו כאן אם אתם רוצים להפסיק לקבל מיליים -