NOVÁ KNIHA Z VYDAVATEĽSTVA ARTFORUM ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌

Otvoriť v prehliadači
Uprostred malého mesta rastie starý gaštan. A okolo toho gaštana sa krúti život dievčatka, ktoré od svojej starej mamy dostalo meno Zelinka. Pod gaštanom majú zaparkovanú svoju vetriesku, v ktorej žijú, i strelnicu v starej maringotke, ktorá je ich živobytím. Okolo tohto gaštana chodí Zelinka na hudobnú s obrovskou ťahacou harmonikou, ktorej popruhy sa jej zarezávajú hlboko do kože a pod týmto gaštanom postupne spoznáva pravdu o svojich rodičoch i celej košatej rodine. Novela Jany Wernerovej Kolotočárka prináša intímne a otvorené svedectvo o detstve prežitom uprostred marginalizovanej kolotočiarskej komunity v Československu. S mimoriadnym citom pre detail i atmosféru oživuje svet maringotiek, jarmokov a dočasných domovov, kde sa radosť zo slobodného pohybu a dobrodružstva prelína s pocitom vyčlenenia. Je to príbeh o živote na kolesách, o živote, kde buchnutie dverami rozkýve celý vratký dom, o živote, ktorý vonia diaľkami, pestrofarebným tovarom a ružami z krepového papiera. Detské zážitky Zelinky sa prepletajú s kultúrnymi tradíciami a nepísanými pravidlami komunity, ktoré formujú jej identitu a zároveň ju učia odolnosti. To sa jej môže zísť napríklad vtedy, keď sa jej život dostane do ostrého kontrastu so školským systémom našej socialistickej spoločnosti. Novela Kolotočárka nie je len príbehom o dospievaní v kolotočiarskej maringotke, ale aj hlbokou výpoveďou o solidarite, nádeji a tvrdošijnej túžbe nájsť si svoje miesto vo svete.
Objednať v Artfore
O autorke Jana Wernerová (1981), herečka, režisérka, autorka dramatických textov pre divadlo a rozhlas. Vyštudovala herectvo na Fakulte dramatických umení Akadémie umení v Banskej Bystrici. Je zakladateľkou a umeleckou riaditeľkou Divadla Na Peróne. V rokoch 2023 a 2024 sa umiestnila vo finále literárnej súťaže POVIEDKA. Žije v Košiciach. Novela Kolotočárka je jej debutová kniha.
Autorka o knihe „Pre mňa je Kolotočárka knihou pamäti tiel matiek a dcér žijúcich bez mužov. Je prechádzkou prstami po zlatom zamate a oknom do sveta zarosených maringotiek nad ránom života. Kočuje medzi dvoma svetmi a v ich priestore stráca a znovu nachádza identitu a rozpletá rodovú linku.“
Redaktor o knihe Nikdy nesúdim knihu podľa obalu, ani podľa prvej vety. Ale v prípade Kolotočárky práve prvá veta spôsobila, že som knihu chcel čítať ďalej a toto rozhodnutie som neoľutoval až do konca. Znela a znie takto: „Aké zvláštne miesto pre starý gaštan.“ Celkom obyčajná veta, však? A pritom taká pekná. Bolo to v jeden podvečer, keď text knižky pristál na mojom pracovnom maile. Teraz sa z nej stáva naozajstná kniha a ja mám radosť, že si aj ďalší čitatelia a ďalšie čitateľky budú môcť prečítať krehký a pritom zemitý príbeh o dievčatku Zelinke, ktoré vyrastalo so starou mamou v kolotočiarskej maringotke, o dievčatku Zelinke, ktoré malo večne začervenané ramená od popruhov svojej harmoniky, keď pripitému širokému príbuzenstvu musela hrať zas a znova Škoda lásky alebo Vltavo, Vltavo, voděnko hluboká, o dievčatku Zelinke, ktoré medzi ostatnými vždy trochu vytŕčalo a zároveň sa medzi nimi tak trochu strácalo...
Úryvky z knihy Ešte chvíľu stojím, ale babičkinmu každodennému rituálu sa nevyhnem. Večer čo večer vynáša na chodník drevenú lakovanú stoličku a kladie na ňu biely smaltovaný lavór. Pomaly, takmer obradne do lavóra vlieva vodu z veľkej hliníkovej kanvy a díva sa pritom smerom k paneláku. „Jen ať chrapouni viděj,“ šomre si popod nos. Všetkým našim „susedom“ z paneláka tak chce ukázať, že aj keď „nám voda neteče až do nosu a musíme si pro ni chodit na městskej hajzl“, tak sme čistotní a každý deň sa umývame. Chrapouni sú všetci, okrem nás. Hovoríme im aj gádže. Chrapouni a gádže sú preto, lebo nie sú ako my. My sme světskí. Neviem, či aj oni nás považujú za svojich susedov, lebo my s nimi v paneláku nebývame. Svoj domov máme odstavený pár metrov pred tým ich. Niektorých vôbec nezaujímame, iní sa pravidelne chodia sťažovať na emenvé, že im tou vojenskou opachou – našou vetrieskou a tou drevenou búdou – babičkinou strelnicou kazíme výhľad na námestie. Bývame totiž vo veľkom tmavomodrom nákladnom aute Praga V3S. Ja, babička Máňa a děda Pech. ●●● Každé ráno nám musí niekto pomôcť otvoriť strelnicu. „Pane, bujte tak hodnej, pojte nám pomoct,“ vyzýva babička okoloidúcich mužov. Niektorí idú s radosťou, iní o ňu ani nezavadia pohľadom. Děda Pech jej klepe na rameno a naznačuje, že chce pomôcť, ale ona sa naňho ani nepozrie. Sedím na obrubníku a smejem sa, lebo děda Pech hrá nahnevaného, mračí sa, smiešne chodí a kope okoloidúcich do zadku. „Čemu se směješ, dilinko?“ opýta sa babička „Víš přece, že já s tou rukou nemůžu. Mám ji zlámanou nadvakrát a nemám v ní žádnou sílu. Jestli nám někdo nepomůže, tak nevotevřem.“ V poslednom čase nám najčastejšie pomáha Bukši. Skoro každé ráno stojí na chodníku pred vetrieskou opretý o plot evanjelického kostola, vo svojich vyžobraných nohaviciach a o niekoľko čísel väčších topánkach. Často je tým prvým, čo babička vidí, keď otvorí dvere. ●●● Keď mal môj tatínek Luboš päť rokov, nechal ho v Čechách u babičky Slávinky a dědy Bohouše nejaký pastier zo Slovenska. Putoval celý rok s malým tatínkem z dediny do dediny a žobrali po domoch jedlo a oblečenie. Keď dorazili k domu dědy Bohouše a babičky Slávinky, tí sa o pastiera a malého krívajúceho tatínka pekne postarali. Babička Slávinka im dala dosýta najesť a děda Bohouš kvôli nim zakúril v kúpeľni. Hoci už bol apríl, ešte stále bola zima, a tak na pec položil vysoké hrnce s vodou a pastier so synom sa po dlhom čase vykúpali. Darovali im čisté šaty a nechali ich vyspať sa a trochu si oddýchnuť. Pastier spal v zadnej izbe, a keďže v tom čase v nej mali iba jednu posteľ, malý tatínek spal v spálni s babičkou Slávinkou. Děda Bohouš si ľahol v kuchyni na diván, ale celú noc nezažmúril oka. Veď mal v dome cudzieho chlapa! Ktovie, čo je zač? V kriminále takých videl! ●●● Stojím s ostatnými deťmi v dvojstupe. Mám na sebe svetlomodré rifle s plesňovým vzorom, slušivú bundičku do pása z rovnakého materiálu, na nohách nové ružové semišové čižmičky a v uškách zlaté kruhy. „Pozri sa na hentú,“ začujem vedľa seba vysokú naondulovanú učiteľku v hnedom tvídovom kostýme s áčkovou sukňou. „Tie handry má iste z Tuzexu.“ „To je tá z tej maringotky?“ opýta sa druhá a upraví si mašľu pod krkom na blúzke z nepriedušného materiálu bez rukávov, spod ktorej jej vykúkajú trsy chlpatého podpazušia. Na slovo maringotka sa prudko otočím, až mi v školskej aktovke zachrastí obsah nového peračníka. „Hej, to je tá od tých kolotočárov,“ odpovie áčková sukňa. „Budem ju mať v triede.“ Na čísi povel sa dvojstup detí a rodičov pohne smerom k ťažkým dvojkrídlovým dverám, nad ktorými sa skvie nápis: „Buduj vlasť, posilníš mier!“ ●●● A potom sa v škole objavili vši. Raz večer ma maminka pred spaním česala. „Vokaž,“ chytila mi hlavu do oboch dlaní a naklonila sa bližšie. „Holka, ty míháš plnou hlavu džuvů.“ Ráno som nešla do školy, strážila ma teta Olinka a celý deň mi umývala vlasy špeciálnym šampónom. Maminka išla do školy súdružke učiteľke triednej ohlásiť, že mám vši, aby sa o tom vedelo. A ona jej na to: „Áno, už sa o tom vie. A všetkým nám je jasné, odkiaľ sa tu nabrali. Určite ich do školy dotiahla vaša dcéra. Za všetky deti a celý učiteľský aj rodičovský zbor vám veľmi pekne ďakujeme!“ otočila sa a bez pozdravu odišla. Až neskôr sa zistilo, že ich do triedy dovliekla dcérka kapitána policajného zboru, ktorý sa o mnoho, mnoho rokov neskôr stane primátorom mestečka, ale to maminka vtedy nemohla vedieť, a tak tam najprv nechápavo stála a potom sa rozplakala.
Tento newsletter pripravil Ján Púček, redaktor knižky Kolotočárka.
❤️ Artforum
Kozia 611/20, 811 03, Bratislava
Tento e-mail sme vám poslali, pretože ste sa prihlásili k odberu newslettru alebo ste u nás nakúpili. Chcete sa odhlásiť? Ak naopak poznáte niekoho, kto by chcel dostávať správy o dobrých knihách, do odberu newslettra sa môže prihlásiť na tomto linku.