Čítam asi desať kníh naraz, čo je môj bežný čitateľský návyk. Nie som s ním celkom spokojná, lebo kníh, ktoré dočítam, je oveľa menej.‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌ ‌

Otvoriť v prehliadači
# Tieto čítame
Dnes píše Kristína Žilinčárová.
Čítam asi desať kníh naraz, čo je môj bežný čitateľský návyk. Nie som s ním celkom spokojná, lebo kníh, ktoré dočítam, je oveľa menej. Automaticky vnímam rozkúskované čítanie ako chybné, pretože som kedysi čítala inak – čítala som takmer čokoľvek, čo sa mi dostalo do ruky nárazovo, pohlcujúco, do konca. Nostalgicky spomínam na ranú čitateľskú éru, keď bol takmer každý text pre mňa nový. Teraz som oveľa vnímavejšia voči opakovaniu téz, či štýlov naprieč textami, a menej pozorná ku detailu. Pripomínam si, že žijeme v technofeudalistickom svete, ktorý pozornosti nepraje. Vtedy túžim po tom, aby som mala čas na pozornosť – napokon aj tento text píšem po deadline, v skulinke medzi dvoma pracovnými povinnosťami.
Viacero ľudí, s ktorými sa v kníhkupectve rozprávam, číta podobne ako ja niekoľko kníh naraz, nedočítava knihy, a cíti sa kvôli tomu trochu previnilo. Jeden z našich pravidelných zákazníkov mi nedávno povedal, že číta knihy do tretiny, a v rámci tej tretiny sa ukáže, či je kniha dosť dobrá na to, aby si vôbec zaslúžila jeho ďalšiu pozornosť. Páčilo sa mi, že si tento spôsob čítania nevyčíta, ale považuje svoju pozornosť za ukazateľ kvality knihy. Fragmentarizované písanie je bežný beletristický postup v literárnom kánone, ako je napr. Pustá země T.S. Eliota, Vlny Virginie Woolf, Neviditelná města Itala Calvina, či Majster a Margaréta Michaila Bulgakova – fragmentarizované čítanie môže byť programovým čitateľským postupom, ktorý reaguje na aktuálne podmienky čítania kníh.
Paradoxne bude v tomto výbere len jedna z tých mojich roztrieštených kníh, román Zpívám já a hora tančí katalánskej autorky Irene Sola. Sola píše o Pyrenejách v krátkych fragmentoch so svojským animizmom, oživujúcim hory z pohľadu hríbov (kuriatok), búrkových mračien, ľudí, sŕn, geologických pohybov. Postupne skladá príbeh, o ktorom si nie som istá, či niekam vedie, skôr sa prepletá horskými priesmykmi, a neustále krúži nad vrcholkami stromov. Sú v nej básne a dokonca kresby a celé to funguje vďaka uhrančivej štylistike autorky a skvelému prekladu Michala Brabca.
Kristína Žilinčárová
Artforum
Kozia 611/20, 811 03, Bratislava
Tento e-mail sme vám poslali, pretože ste sa prihlásili k odberu newslettru alebo ste u nás nakúpili. Chcete sa odhlásiť? Ak naopak poznáte niekoho, kto by chcel dostávať správy o dobrých knihách, do odberu newslettra sa môže prihlásiť na tomto linku.