# היינו כאן
קשה להיות כאן. הארץ הולכת וסוגרת עלינו, דוחסת אותנו עמוק יותר מתחת לפני הקרקע, צפוף יותר אל תוך חללים קטנים וסגורים, מצמצמת את מרחב התנועה שלנו, וגם את השפיות. ישנם רגעים שבהם אנחנו רוצים פשוט לפרוש מכל זה. פשוט להרים ידיים ולוותר. ובכן, אנחנו לא הראשונים. סופרים רבים נדרשו לשאלה של פרישה מהחיים, בין אם זו פרישה פיזית, מטאפיזית, מחשבתית, תודעתית או אידיאולוגית. הכנו לכם כמה המלצות לספרים שבמרכזם עומדים גיבורים, או ליתר דיוק אנטי־גיבורים, שפרשו מהחיים שלהם כפי שהם היו, כל אחת מסיבותיו ובנסיבותיו:

# 1. הר הקסמים // תומאס מאן
הנס קאסטורפ לא התכוון לברוח מהחיים שלו. הוא בסך הכול נסע לכמה שבועות לבקר את בן דודו, ששהה בסנטוריום בהרי שווייץ. אבל כמו שהאמרה אומרת: אתה יודע מתי תיכנס לסנטוריום, אבל אתה לא יודע מתי תצא ממנו. מפה לשם, הנס, שהיה אמור להתחיל קריירה כמהנדס, נשאר על ההר הקסום במשך שבע שנים, וכך, מקבל פטור מהחיים שהיה אמור לחיותם. אם לא קראתם עדיין את הקלסיקה הנהדרת הזו של מאן, שראתה אור לפני מעט יותר ממה שנה, אז כנראה שמצאתם את התעסוקה שלכם לשבועות הקרובות.

# 2. אובלומוב // איבן גונצ׳ורוב
אחת הקלסיקות הגדולות של הספרות הרוסית מהמאה ה־19, היא רומן רחב יריעה ועב כרס על צעיר שפשוט מסרב לקום מהספה. כן, איליה איליץ׳ אובלומוב מאס בחיים שמתרחשים מחוץ לסלון ביתו, היכן שהוא יכול להשתרע על הספה יומם ולילה ולא לעשות דבר – אפילו לעבור מהספה לכיסא. אובלומוב מדגים עד כמה רחוק אפשר לקחת את עקרון העצלות, עד כדי כך שהוא משתלט על חייך לחלוטין ובולע אותך חי. לקרוא, לקנא, להיגעל, להיחרד, לפחד, לשמוח שיש לכם סיבות לקום בבוקר.

# 3. שנת המנוחה והמרגוע שלי // אוטסה מושפג
שנת 2000. גיבורת הספר מחליטה לקחת שנה של הפסקה מעצמה. אחת לכמה ימים היא בולעת קוקטייל מפוקפק של תערובת כדורי שינה וכדורים פסיכיאטריים, הולכת לישון, ואז מתעוררת, אוכלת משהו, עושה איזו פעולה הרסנית שמדרדרת את חייה עוד קצת – ובולעת קוקטייל נוסף. כך עוברים להם שבועות וחודשים, שמובילים, באופן בלתי נמנע, לאסון התאומים של 2001. תוך כדי השינה הטרופה הזו, מתאספת תמונה עגומה אך מלאת תובנות על החיים במילניום החדש, ועל הדור שגדל בצילו, שמתקשה להתמודד עם החיים כפי שהם.

אל תשכחו: כדי להמשיך לקבל את המגזין השבועי שלנו באופן קבוע, יש להירשם לרשימת התפוצה.
< להרשמה למגזין השבועי

# כרטיס קורא מדור חדש ובו אנשי ספר וקוראים מסורים מספרים על הרגלי הקריאה שלהם. והשבוע: אלון ארד, סופר, משורר, עורך, ובניגוד לשמועות, עדיין מורה לספרות ואזרחות. ספרו ״המורה״ היה מועמד לפרס ספיר.
תמונה: חנן אסור
תמונה: חנן אסור
איפה אתה קורא? לרוב בסלון, לפעמים על אדן החלון. כתבי עת של שירה בשירותים (לא כאמירה, סתם כי זה כיף). יש לי גם ספוט ספציפי בחוף הים, כל כך ספציפי שליום ההולדת חברה טובה הכינה לי ״אקס ליבריס״ עם איור שלי קורא בו. ממי (חי, מת או בדוי) היית רוצה לקבל המלצת קריאה? איטלו קאלווינו. למזלי הוא הותיר אחריו לא מעט כאלה. מה הספר הבא שתקרא? במסגרת פרויקט השלמת הקלסיקות שלי אני עומד לצלול ל״שמיים אחרים״ של חוליו קורטאסר. איך אתה בדרך כלל בוחר את הספר הבא? לפי המלצות. לפעמים אלה חברים שאני מעריך את הטעם הספרותי שלהם, לפעמים מבקרים שאני אוהב לקרוא. ספר על ספר שהשאלת ממישהו ולא החזרת לאט־לאט אני מעביר את הספרים הטובים ביותר מספריית בית הספר שלי לספרייה שלי בבית. האחרון ש״השאלתי״ היה ״הזקן והים״ מאת ארנסט המינגווי, בתרגום הישן של יצחק שנהר. על איזה ספר שלא החזירו לך אתה עדיין מתאבל? האמת שאין כזה. אם השאלתי ספר למישהו זה אומר שעמוק בלב כבר השלמתי עם האפשרות שלא יחזור. ספר שחשוב לי במיוחד פשוט לא אשאיל. איזה ספר הציל את חייך? ״מלכוד 22״ מאת ג׳וזף הלר עקר את כל שאריות המיליטריזם שנשארו בי אחרי שסיימתי את הסדיר. בישראל של ימינו יש מצב שזה עונה על ההגדרה של מציל חיים. איזה ספר חשוב לך שכולם יקראו? ״הזהב של קחמרקה״ מאת יאקוב וסרמן. שיעור חשוב ומצניע ברלטביזם ובדברים החשובים בחיים.

< לתשובות באתר

greenbrothers.co.il | ידידיה פרנקל 39, תל אביב | 03-5238501
לחצו כאן אם אתם רוצים לקבל פחות מיילים - Manage Preferences לחצו כאן אם אתם רוצים להפסיק לקבל מיליים -