25% הנחה על כל האתר ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏  ͏

# חוזרים לשחור עם בלאק פריידי
מדוע מכנים האמריקאים את היום שלאחר חג ההודיה ״יום שישי השחור״, ומה הקשר בין זה לבין הילולה קמעונאית, כמעט בכחנלית, המתרחשת מדי שנה דווקא בזמן הזה? היסטוריונים נוטים לייחס את המונח ליום שישי מסוים בשנת 1869 שבו תרמית של שני סוחרי זהב הובילה לקריסה בוול סטריט. אחרים מספרים על שוטרים בפילדלפיה, בשנות השישים של המאה העשרים, שהשתמשו במונח ״בלאק פריידי״ כדי לתאר את ההמולה הכאוטית של הקניות בעונת החגים. כולם, פחות או יותר, מסכימים שהמונח כפי שאנו מכירים אותו היום התחיל לתפוס בסביבות שנות השמונים, והמשמעות שלו היא שאחרי שנה של ספרים ״אדומים״ (של הפסדים), יכולים הסוחרים, בסופ״ש אחד של מכירות משוגעות, לעבור בחזרה ל״שחור״. ואם כבר מדברים על ספרים, גם למונח ״ספר שחור״ יש לא מעט פרשנויות ומקורות – החל מרשימת האישים המיועדים למעצר שהכינו הנאצים לקראת המבצע לכיבוש בריטניה, ועד לספרון הסודי הזה שאנשים החזיקו פעם לפני שהיה טינדר. יש את ״ספר שחור״ של טוני מוריסון (לא תורגם), את ״הספר השחור של הקפיטליזם״, ״הספר השחור של הקומוניזם״, ״הספר השחור של הקולוניאליזם״ וכולי וכולי. אנו מאחלים לכם חג ספר שחור שמח: בלאק פריידי באחים גרין עם 25 אחוז הנחה על כל המלאי שלנו, באתר ובחנות! מהרו, זה רק עד היום בחצות!

בלאק פריידי באחים גרין 25% הנחה על כל המלאי בחנות ובאתר
לרכישה באתר

# הספרייה השבועית
צילום: רוני כספי
זהר אלמקייס, סופרת ואנתרופולוגית. ספרה ״בית הנתיבות״ ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. כיום עובדת על רומן שני ועמיתת פוסט־דוקטורט במכון ון ליר בירושלים. גרה ביפו מזה שני עשורים. על ״איליאדה ואודיסיאה״ מאת הומרוס: בקיץ הבטחתי לעצמי שאקרא את האיליאדה והאודיסיאה. בסוף קראתי במקום את הגרסה היפה הזו לילדים, שקניתי מתנה לבן הזוג שלי בשוק הפשפשים. על ״זה עם הפנים אלינו״ מאת רונית מטלון: סוג של אמת וסוג של פיקשן, סוג של ספר על צילום, סוג של רומן התבגרות. אתמול גיליתי שזה עותק שקניתי לאמא שלי, והקדשתי לה, וגנבתי ממנה. והשם שלו כל כך יפה. על ״מילים, מוות, גורל״ מאת ז׳אן פאברה־סעדה: מחקר על כישוף בצרפת המודרנית, אבל בעצם מסע של אישה חוקרת אל לב הפונקציה המכשפת והמסוכנת של השפה. לכן הוא קריטי עבורי. למדור המלא בקרו בפייסבוק או באינסטגרם של האחים גרין:

# האמן והלווייתן
השבוע הלך לעולמו מיכאיל גרובמן, צייר, משורר, ומהיוצרים המעניינים ביותר שפעלו בישראל בעשורים האחרונים, גם אם לא רבים הכירו את פועלו. גרובמן נולד ב־1939 בברית המועצות, ובצעירותו עבד בבניין, במקביל לפעילותו כאחד האמנים הבולטים בתנועת האוונגרד השני של רוסיה. בשנת 1971 עלה לישראל ובמהרה עשה לעצמו שם בקרב יודעי דבר, בין היתר בתחום הפרפורמנס. אחד הפרויקטים המרתקים של גרובמן היה קבוצת ״לווייתן״ שהקים ב־1975 עם שמואל אקרמן ואברהם אופק. הקבוצה שאפה ליצירה ישראלית עצמאית, חופשית מהשפעות המערב. הוא ייסד גם כתב עת ברוסית, באותו שם, והוציא שלושה גיליונות שלו שנכתבו לגמרי בכתב ידו, שוכפלו במכונה, והופצו באופן בלתי סדיר. היום מדובר באחד מכתבי העת הנדירים והחמקמקים ביותר, וקשה מאוד להשיגו. פעם אחת ויחידה הצלחנו לשים ידינו על הגיליון השני, מ־1979, שבו הוא פרסם קטעים מהיומנים שלו, לצד עבודות אמנות (חלקן שלו) ושירים ברוסית. הגיליון נמכר במכירה פומבית שלנו לפני שנתיים, במחיר נמוך באופן מפתיע. מי שאינו דובר רוסית ומעוניין להעמיק בכתביו של גרובמן – יומניו תורגמו לעברית תחת השם ״לווייתן״ (כרמל, 2009) וגם אסופה של שיריו, ״בארץ שחורה שחורה״ ראתה אור ב־2005. הלווייתן, החוזר שוב ושוב בעבודותיו ובכתביו, אינו בחירה מקרית. לדברי גרובמן הוא מסמל את האמת הסופית על קץ הימים. התמונה, אגב, היא ליטוגרפיה של גרובמן בשם ״כאוס״ מ־1976, עם הקדשה למשורר מאיר ויזלטיר לכבוד יום הולדתו ה־35.

אל תשכחו: כדי להמשיך לקבל את המגזין השבועי שלנו באופן קבוע, יש להירשם לרשימת התפוצה.
← להרשמה למגזין השבועי

לתשובות באתר

greenbrothers.co.il | ידידיה פרנקל 39, תל אביב | 03-5238501
לחצו כאן אם אתם רוצים לקבל פחות מיילים - Manage Preferences לחצו כאן אם אתם רוצים להפסיק לקבל מיליים -